![MIMIAUKCIE.sk](http://img-new.mimibazar.cz/h/bc/i/sk2s.gif)
![]() |
končící aukce | ![]() ![]() |
návod na inzerci | ![]() ![]() |
časté otázky | ![]() ![]() |
podmínky inzerce | ![]() ![]() |
možnosti reklamy | ![]() ![]() |
kontaktujte nás... | ![]() |
![]() |
Inzeráty | Testování | Soutěže 2 | Hodnocení | Komentáře | Diskuse | Fotky | Magazín | Blogy | Návody | Bydlení | Poradna | Recepty | Vtípky | ![]() |
|
|
Celkem: 3 (zobrazuje se 1-3) |
OSTATNÍ |
..celkem vtipné... mě to pobavilo - ze života :-)) |
![]() |
..vtip, který mě dnes dorazil, také se pobavte :-)) Jednoho dne jsem potkala sladkého gentlemana a zamilovala se do něj. Když stalo zřejmým, že se vememe, učinila jsem nejvyšší oběť a vzdala se svých oblíbených fazolí. O několik měsíců později, o mých narozeninách, se mi cestou domů z práce pokazilo auto. Protože jsme žili na venkově, zavolala jsem manželovi že přijdu domů pozdě, protože musím jít pěšky. Cestou jsem míjela malou restauraci a vůni pečených fazolí vycházející z jejich kuchyně jsem nedokázala odolat. Abych se dostala domů, musela jsem ujít několik mil a tak jsem si řekla, že než přijdu domů všechny škodlivé následky těch fazolí vyprchají. Vešla jsem do restaurace a než by řekl švec, spořádala jsem tři velké porce pečených fazolí. Celou cestu domů jsem se pak snažila vypustit všechen plyn který můj zažívací systém produkoval. Když jsem dorazila domů, manžel se zdál velmi nadšený že mě vidí a s potěšením mi oznámil: Miláčku, pro dnešní večeři pro tebe mám velké překvapení.". Zavázal mi pak oči azavedl mě k mé židli u stolu. Sedla jsem si a právě v okamžiku kdy chtěl rozvázat šátek na mých očích, zazvonil telefon. Musela jsem mu slíbit že se šátku na očích nedotknu dokud se nevrátí a pak šel zvednout telefon. Pečené fazole které jsem zkonzumovala na mě stále ještě měly vliv a tlak se stával neúnosným. Můj muž byl ve druhé místnosti a já jsem využila příležitosti, přesunula váhu na jednu půlku a upšoukla si. Bylo to nejen hlasité, ale zapáchalo to jako vlečka hnoje, která přejela Skunka před papírnou. Vzala jsem ze svého klína ubrousek a mávala jím rázně ve vzduchu. Pak jsem přesunula váhu na druhou půlku a vypustila tři další salvy. Zápach byl horší než když se vaří zelí. Pečlivě jsem naslouchala vzdálené konverzaci ve druhé místnosti a pokračovala v uvolňování tlaku ve svém zažívacím systému po dalších několik minut. Požitek byl nepopsatelný. Když slova na rozloučenou z vedlejší místnosti signalizovala konec mé svobody, ještě párkrát jsem zamávala ve vzduchu ubrouskem, vrátila jej na klín a složila na něj ruce. Cítila jsem se uvolněně a byla jsem se sebou velmi spokojená. Má tvář musela být alegorií na nevinnost, když se manžel vrátil a omlouval se, že telefonoval tak dlouho. Zeptal se jestli jsem se dívala pod šátkem a já jsem jej ujistila že ne. V tom okamžiku sundal z mých očí šátek a dvanáct hostů jednohlasně proneslo: "Happy Birthday!" Omdlela jsem!!!!!!!!!!!!!! |
KOMENTÁŘE (0) | PŘIDAT KOMENTÁŘ |
OSTATNÍ |
toto mě dnes přišlo.. hodně jsem se pobavila, třeba i Vás pobavím :-))))))) NEJTRAPNĚJŠÍ PRVNÍ RANDE :-) |
Pokud jste to neviděli na Tonight show, doufám, že sedíte. tohle je > pravděpodobně nejsměšnější příběh, ať už jde o první rande nebo ne!!! > My všichni jsme zažili špatný rande, ale tohle je něco.... > Jay Leno šel mezi diváky, aby vyhledal, jakou nejtrapnější první schůzku > zažila žena. Vítězkyně popsala svůj zážitek. A nikdo se neptal, proč si cenu > zasloužila! > Řekla, že to bylo uprostřed zimy...Sněžilo a bylo pěkně zima... a kluk ji > vzal na lyžování do hor . > Byl to denní výlet (ne přes noc). Neznali se, koneckonců, a ještě se nikdy > nepotkali. Byla to trochu zábava, ale nic se celkem nedělo až do chvíle, kdy > se pozdě odpoledne vydali na cestu domů.. > Sjížděli autem z kopců, když si postupně začala uvědomovat, že si neměla > dávat to extra kafe. Byli asi hodinu daleko od nejbližšího záchodu a v úplné > pustině! > Společník ji navrhoval, ať to zkusí vydržet, což na chvíli fungovalo. > Naneštěstí, kvůli těžkému sněhu a následné pomalé jízdě se dostala do bodu, > kdy už se nedalo - a buď ke krajnici, nebo na sedačku jeho auta. > > Zastavili a ona se rychle odplížila za auto, strhla si kalhoty a začala. V > hlubokém sněhu se jí špatně držela rovnováha, tak se opřela půlkou zadku o > nárazník, aby sebou nepraštila. > Společník stál na druhé straně auta a dával pozor na silnici, a byl to > opravdový gentleman a ani ho nenapadlo se juknout. Jediné, na co myslela, > byla ta úleva v této poněkud ostudné situaci. Nicméně, hned jak skončila, > začala si být vědoma jiného pocitu. Jak se ohnula, aby si natáhla kalhoty, > zjistila, že je pevně přilepena k tomu nárazníku. Myšlenky na jazyk > přilepený k hůlkám jí vstoupily do hlavy, jak se pokoušela oddělit svou kůži > od ledového kovu. RychIe začínalo být jasné, že díky extrémní zimě má na > krku úplně nový problém. > Zděšena trapností situace a přesto si vědoma i humornosti té chvíle, > odpověděla na otázku společníka, "proč jí to tak dlouho trvá", že jí > opravdu umrzla jedna půlka a že potřebuje trochu pomoci! Jak obcházel auto, > tak se pokoušela zakrýt svetrem a jak se tak dívala úpěnlivě do jeho očí, on > se začal hrozně smát. > > Ona se také začala hihňat a když se konečně uklidnili, začli to dilema > řešit. Zřejmě čelili, i v této hysterické situaci, opravdovému problému. > Oba souhlasili, že potřebují něco horkého, aby osvobodili její chladnoucí > pozadí ze zajetí ledového kovu! > > Mluvíc o tom, co ji původně dostalo do tohoto problému, pochopili, že tímto > způsobem jej také musí řešit. Takže, jak se dívala odvráceným směrem, její > nový nápadník ji na prvním rande odčůral půlku zadku od nárazníku. > A jak jejich první rande skončilo? Stal se jejím manželem a seděl vedle ní > na Tonight show.. |
KOMENTÁŘE (13) poslední: 19.4.2009, 21:58 | PŘIDAT KOMENTÁŘ |
O DĚTECH |
ze života :-) |
Něco pro zasmání, co mě dnes přišlo..... aneb myslím, že se to může stát i nám ....Zouvám a přezouvám domácí i návštěvy. Při představě, jak po každé nevyzuté návštěvě klečím s rejžákem a drbu koberce, je mi zle. Proto bez milosti vyhodím každého, kdo si bagančata v chodbě nevyzuje. Jednou, to byly děti opravdu malé, jsem si pěkně naběhla. Ráno mi manžel oznámil, že přijde z práce dřív, protože se u nás po poledni zastaví jeho šéf. ŠÉF??? Nastala mela. Vygruntovala jsem celý byt, všechno muselo být v pořádku a nikde ani smítko. O šéfovi bylo známo, že je to pedant a neodpustí žádnou chybu. A taky jsem se chtěla vytáhnout. Zápolení s hadrem připomínalo desinfekční maratón, na sporáku syčela voda na domácí knedlíky a v kastrolu se tetelili ptáčci. Děti až těsně před obědem dostaly gala oblečky a v jídelních sesličkách vypadaly jako andílci. Ovšem jen do té doby, než jim začala být dlouhá chvíle a ony se začaly hlasitým vřískotem a mlácením lžiček do stolečků dožadovat svého papůůů. Knedlíky potřebovaly ještě nějakou tu minutku k dokonalosti, když v tom se ozval u dveří zvonek. V poklusu jsem loktem otevřela dveře a v domnění, že je to manžel, houkla přes rameno: "Vyzout a uklidit boty! Já to po tobě, ty dobytku, uklízet nebudu." Kmitala jsem po kuchyni za vydatného řevu hladových ratolestí, když mi padl pohled na postavu stojící ve dveřích. Nebyl to manžel, ale starší elegantní pán v obleku. "Mladá paní, jmenuji se Dvořák a mám zde počkat na vašeho pana manžela." Polilo mě horko a honem mě nic vtipného nenapadlo. V obličeji rudá jako rajče jsem se omlouvala. Pan Dvořák jen mávl rukou a doporučil mi nakrmit dítka, než zboří barák. Jako správná paní domu jsem nabídla oběd i hostu, a ten se slovy, že domácím ptáčkům neodolá, pozvání ke stolu přijal. Já byla tak vystresovaná ze šéfa i řvoucích dětí, že jsem asi úplně vypnula mozek a dělala vše automaticky. Až po nějaké době mi přišlo divné, proč šéf tak vytřeštěně zírá do talíře a nejí. Já v první chvíli vůbec nic závadného na jeho porci nenašla. Ale hned v té druhé chvíli, kdy mi zřejmě opět myšlení naskočilo, bych byla nejradši na druhém konci světa. Zmohla jsem se jenom na to stát a tupě zírat na stůl před šéfa. Před sebou měl rozprostřené gumové omyvatelné prostírání s kačenkou, na něm místo příboru lžíci a na talíři dokonale pokrájené knedlíky i maso, a to celé rozhňahňané v omáčce. Přesně jako děti ve svých stoličkách. Když mi stud dovolil zvednout oči k panu "Nejvyššímu", byl v obličeji rudý jako rak od zadržovaného smíchu. Nakonec se tak rozchechtal, až mu tekly slzy. Když jsem se mu sápala po talíři, abych vše napravila a dala mu novou porci oběda, odmítl. Tou polévkovou lžící tu "šlichtu" snědl a ještě zdvořile poděkoval. Když přišel manžel z práce, šéf neřekl o tom, co prožil, ani slovo. Já mu to vyprávěla, až když návštěva odešla. Seděl u stolu a přemýšlel s hlavou v dlaních, jaký asi bude mít na výpovědi uvedený důvod. A já už viděla miláčka ve frontě na pracovním úřadě a mě s dětmi žebrající u kostela. Celá historka se samozřejmě roznesla po firmě a následně po všech stavbách v širokém okolí. Šéf prý to líčil na poradě takhle: "Zazvoním, otevřou se dveře, a než stačím pozdravit, už jsem dobytek. Řev mi drásal uši, ale vůně oběda mě donutila zůstat a neprásknout za sebou dveřmi. Když se všechno vysvětlilo s tím, že dobytek nejsem já, ale Martin, přijal jsem pozvání na oběd. Chlapi, já myslel, že je po mně, když jsem dostal dětský prostírání - asi abych paní domu neupatlal ubrus - polívkovou lžíci - nejspíš abych si příborem neublížil - a vrcholem všeho byl umělý talířek s předkrájeným obědem. Fakt jsem chvíli čekal, že dostanu plínu pod krk, abych si neumazal sako, a že mě tou lžící i nakrmí. Ještě že se všechno včas vysvětlilo, jinak bych dostal dudana a skončil bych v posteli jako ty děcka. Proto bacha, až půjdete k Martinovi! Vyzout už před vchodem a ničemu se nedivit!" Je fakt, že si dlouho chlapi ze stavby - když u nás obědvali - neodpustili narážky typu: Můžu jíst sám, nebo mě nakrmíš? Hele, chlapi, už jsem velkej, dostal jsem příbor! Prostírání s kačenkou by nebylo? A už od dveří řvali: "Já vím, jsem dobytek a mám si uklidit boty!" Přesto na vyzouvání návštěv trvám, i když už je nenazývám dobytkem. |
KOMENTÁŘE (29) poslední: 29.1.2008, 8:42 | PŘIDAT KOMENTÁŘ |
Celkem: 3 (zobrazuje se 1-3) |